Friheten+i+gave?

Våren 1814 var Karl Johan opptatt med sluttoppgjøret med Napoleon. Derfor kunne arbeidet med en grunnlov gå uforstyret. Christian Fredrik oppholdt seg på Eidsvoll, men deltok ikke i forhandlingene. Blant representantene (112) fantes 57 sivile og militære embetsmenn, 18 foretningsmenn og 37 bønder. Riksforsamlingen delte seg i to grupperinger: ** Unionspartiet. ** Riksforsamlingen på Eidsvoll la folkesuverenitetsprinsippet til grunn i arbeidet med Grunnloven, der makten ble delt mellom den lovgivende (stortinget), den utøvende (regjeringen) og den dømmende makt (domstolene). I tillegg gav den norske grunnloven en firedel av landets voksne (over 25 år) mannlige befolkning retten til å stemme ved stortingsvalg. Valgordningen frem til 1905 var basert på indirekte valg på valgmenn. Opplysningstidens krav om Individets frihet ble forankret i grunnloven (politisk liberalisme). Riksforsamlingen vedtok enstemmig Grunnloven 17. mai 1814, samtidig som de valgte den danske Kristian Fredrik til norsk konge. Kongemakten av 17.mai grunnloven var sterk. Han kunne utnevne regjering og embetsmenn, erklære krig, hadde ansvaret for statsfinansene og hadde vetorett i lovsaker. Norske forsøk på å søke støtte i utlandet mot Kiel-traktaten slo feil. Viktigere var det at stormaktene aksepterte grunnloven, slik at svenskekongen fikk dårligere kort på hånden i forhandlinger om unionen med Sverige. Sommeren 1814 gikk svenske styrker over grensen mot Norge. De norske styrkene trakk seg tilbake, og hele felttoget varte bare i to uker før våpenhvile ble inngått (Mossekonvensjonen). Kristian Fredrik måtte forlate landet, men Karl Johan godtok Eidsvoll-grunnloven som forhandlingsgrunnlag. Det ekstraordinære stortinget som satt sammen høsten 1814, reviderte Grunnloven. Norske forhandlere oppnådde å styrke sin posisjon i forhold til kongen, og statsrådet (regjeringens medlemmer) fikk en selvstendig stilling. Stortinget valgte Sveriges konge til også å være norsk monark. I unionen med Sverige fikk Norge en forholdsvis selvstendig stilling. I 1815 ble riksakten undertegnet. Denne inneholdt hvordan forholdene mellom Sverige og Norge skulle reguleres. Det eneste som bant landene sammen var felles konge og felles utenrikspolitikk.
 * Selvstendighetspartiet: **
 * Omkring 2/3-del av forsamlingen.
 * Norsk utenrikspolitisk stilling var avgjort ved folkeden.
 * Rommet lojale heltstatsrepresentanter og norske nasjonale patrioter.
 * Ledet av Christian Magnus Falsen og Georg Sverdrup.
 * Mente at Kiel-traktaten var bindene.
 * Ønsket å jobbe for en sterk norsk stat innenfor union med Sverige.
 * Svak økonomi hindret Norge å være en selvstendig stat.
 * Ledet av grev Herman Wedel Jarlsberg.
 * Kun norske embetsmenn kunne utnevnes
 * Kun Stortinget kunne gi norsk statsborgerskap.
 * Landet hadde fri forfatning - en grunnlov - og en rekke statlige institusjoner: Egen nasjonalforsamling, egen regjering, egne departementer, egen hær, sentralbank og valuta og eget rettsvesen.
 * Norske militære styrker kunne settes inn i angrepskrig hvis stortinget samtykket.
 * Novembergrunnloven ble erklært, og Karl Johan ble valgt til felles konge i unionen.