Kants+syntese

Immanuel Kant (1724-1804) skrev sine tekster da den britiske empirismen var den mest ledene filosofiske strømning i Europa. Kant ville ikke gå med på at det ikke kunne sies at naturlover ikke kunne sies å være sanne. Gjennom sine analyser av rasjonalismen og empirismen forsøker Kant å forene det beste fra begge i en syntese. I hovedtrekk var Kant tiltrukket av hovedideene bak empirismen, at all kunnskap begynner med en form for erfaring, men insisterte på at noe måtte være lovmessig eller nødvendig, som i den matematiske fysikken til Newton. Derfor starter hans syntese slik: //”At all vår erkjennelse begynner med erfaring, kan ikke betviles//”. Vi har ingen medfødte ideer (rasjonalistene), men vi har en forstand som vi oppdager idet vi begynner å oppleve og tenke. Evnen til å tenke over det vi erfarer. Slik tenker Kant seg at vår forstand er til stede både når vi sanser og opplever, og når vi tenker. Igjen en syntese av empirisme og rasjonalisme: //”All tenkning må begynne med erfaring, men samtidig er tenkningen en nødvendig del av selve opplevelsen av verden”.// // Det er vanlig å si at det er fornuften som skiller menneskene fra dyrene. Men er ikke dyrene fornuftige? Forsøk å forklare hva vi legger i begrepet fornuft? //
 * En syntese mellom rasjonalisme og empirisme. **
 * // Tenkepause: //**