Nasjonal+bevegelse

Mot slutten av 1700-tallet var Norge sterkt integrert i det eneveldige heltstatssystemet. Det fremvoksende borgerskapet krevde å etablere norske institusjoner, men møtte motstand fra København. I Samme periode hadde Norge overskudd på handelsbalansen med utlandet, mens danskene slet med underskudd. Under Johann Friedrich Struensee (1731-1772) ble sensuren noe lettere, og kritikken om //"at Norge ble fjernstyrt fra København"// skapte begeistring og vekket nasjonale holdninger hos studenter og diktere. Dette resulterte i //"Det norske selskap"// i København. Men til tross for selvhevdelse og patriotisme var det liten fare at Danmark og Norge skulle skille lag på 1700-tallet, siden borgerskap og embetsmenn var sterkt knyttet til Helstaten. Etter at Napoleon hadde beseiret Østerrike og Preussen, inngikk Russland og Frankrike en fredsavtale. Som tidligere nevnt var Napoleons mål å knekke Storbritannia gjennom en handelsblokade (fastlandssperringen). Dette satte den dansk-norske helstaten under press, hvor valgene var følgende. Enten en støtte til Napoleon, som ville føre til at sjøveien til Norge ble stengt, eller en støtte til Storbritannia ville føre til krig mot Frankrike. Storbritannia fryktet at den dansk-norske flåten skulle komme på franske hender, og en britisk flåtestyrke angrep København i 1807 og tok den dansk-norske flåten med seg. Dette førte til at Danmark-Norge kom med i krigen på fransk side. Som følge av krigen sperret britiske krigsskip norskekysten, og den regulære forbindelsen mellom Danmark og Norge ble brutt. På grunn av blokaden fikk ikke Norge den nødvendige tilførsel av korn, og kriseår med nød og sult fulgte. Kongen oppnevnte en regjeringskommisjon som skulle styre landet så lenge blokaden varte. Da kongen gav lisenser for eksport til Storbritannia i 1809, svarte britene med å oppheve handelsblokaden. I 1809 tapte Sverige Finland til Russland og var dermed ikke lenger en nordisk stormakt. Da svenskene i 1810 valgte en fransk fyrste som kronprins, var målet å gjenvinne landets posisjon som nordisk stormakt. Karl Johan (Jean-Baptiste Bernadotte) vendte seg straks mot Norge, gjorde et mislykket forsøk på å få Napoleons støtte. Siden allierte han seg med Frankrikes fiender, mot løfte om å få Norge som krigsbytte. Etter Napoleons mislykkede felttog mot Russland i 1812, strammet Storbritannia grepet og gjeninnførte handelsblokaden mot Norge. Dette førte til de verste nødsårene som rammet landet i moderne tid. Etter at Napoleon hadde lidd nederlag i Leipzig i 1813, tok Karl Johan selv affære. De svenske styrkene rykket inn i Slesvig-Holstein og presset kong Fredrik 6. til å godta en fredsavtale. I Kiel-traktaten, som ble undertegnet i det svenske hovedkvarteret, ble Norge gitt til kongen av Sverige. Begivenheter utenfor landets grenser spilte en betydelig rolle i Norges brudd med Danmark. Likevel fantes det nasjonale krefter i utvikling i Norge fra før av, som det "Det norske selskap" i København og Selskapet for Norges vel (1809) som arbeidet for et eget norsk universitet (1811). Enkelte i eliten jobbet også for en svensknorsk kongefelleskap mellom to selvstendige riker. Kristian Fredrik var dansk arveprins og stattholder i Norge. Da Kiel-traktaten ble kjent, stilte han seg i spissen for en norsk selvstendighetsreisning. På et stormannsmøte på Eidsvoll i februar hevdet Kristian Fredrik sin rett som norsk arveprins. Stormennene aviste Kristian Fredriks krav om arvekongedømme, og hevdet at kongen skulle velges av folket. Disse tankene hadde utspring i folkesuverenitetsprinsippet. Våren 1814 valgte norske menn representanter til en grunnlovgivende forsamling. Kongen bøyde seg for dette kravet, og stod nå i spissen for norsk selvstendighet. Ved valgene måtte alle avgi en ed til støtte for Norges selvstendighet.
 * Norge 1814: En nasjonal bevegelse eller friheten i gave? **