Rousseau

Etter 1750 representerte Rousseau en reaksjon mot opplysningsfilosofien. I sin kritikk mot opplysningsfilosofenes fornuftsdyrking og fremtidsoptimisme, ønsket Rousseau at menneskene skulle søke seg tilbake til naturen. Med en klar brodd mot både oversivilisert dekadanse og primitive samfunn, hevdet Rousseau at borgerne var best tjent med å leve et naturlig og dygdig liv i et menneskelig fellesskap. Slik kritiserer Rousseau opplysningstenkernes liberalisme med å sette følelser opp mot fornuften og felleskap mot egeninteresse. Rousseau har mye til felles med opplysningstenkerne, som så på mennesket som godt. Det som skilte dem er synet på det onde, der opplysningstenkerne hevdet dette skyldes uvitenhet, mens Rousseau mente at dette var iboende i sivilisasjonen selv. Fellesskapet med dyptgående holdninger og følelser var for Rousseau den viktigste bestanddelen i et samfunn, ikke overflatiske kalkyler om profitt og lyst. Det reelle og konkrete er familien og nærsamfunnet, der borgerne kjenner hverandre. Utgangspunktet er at mennesket i sin opprinnelige naturtilstand er fritt, hedelig og godt. Derfor må i følge Rousseau menneskene leve i små stater der de inngikk en samfunnskontrakt, hvor alle skulle respektere allmennviljen, vise solidaritet og ha et kollektiv ansvar. Sentralt i hans tanker er allmennviljen, som representerer noe ubestemmelig //”folkets egentlige vilje//”. Videre fortsetter Rousseau med å hevde at //”allmennviljen alltid har rett”.// Noe problematisk er dette begrepet. Hvem har rett (og makt) til å definere hva folkets egentlige vilje er? Historien har vist hvordan ledere og andre har definert og utnyttet //”folkets egentlige vilje”// til egen vinning. Hans teoretiske bidrag til revolusjonene som fulgte er uttvilsomt viktig, men hans sivilisasjonskritikk blir selve opptakten til romantikken. For romantikerne ble fornuftstenkning, erstattet med irrasjonale størrelser og mening i tilværelsen. Romantikerne søkte visdom, tilhørighet og identitet, og skapte et idehistorisk brudd med opplysningstidens sterke tro på fornuft og vitenskaplig utvikling.
 * Jean Jaques Rousseau (1712-1778) **